Kao i obično, probudila sam se rano za jutarnju molitvu. I nakon namaza, istrčala sam na trčanje uz more i, vraćajući se u apartmane Diamond Beach City-1 u Alanji, ukusno doručkovala, iščekujući čuda dana koji je pred nama. Pogled na moju terasu na drugom spratu gledao je na baštu rezidenciji, tako da su stanari bili jasno vidljivi kada su izašli iz našeg bloka A.
Bližilo se vrijeme podne namaza, koji sam želila provesti u obližnjoj džamiji. Spremila sam se i već sam izlazila iz našeg kompleksa, kada sam naišla na Mariju koja govori ruski, majku četvoro divne dece. Pozdravila sam je pitajući kako doći do najbliže džamije. Marija je ljubazno pristala da me otprati do džamije. Vrijeme je bilo sunčano, pa je naša šetnja sa Marijom do džamije pored istorijskih ruševina bila fantastična. Na putu me je Marija pozvala na večernju čajanku sa devojkama koje govore ruski živele u rešetu, koje su imale devetoro dece za tri majke. Dogovorili smo se da se zajedno parimo u sauni oko 18:30, odmah nakon večernje molitve.
Znala sam da je danas važan dan, pa sam se nakon namaza obratila Uzvišenom sa istiharom, dozvolivši mi da vidim Davuda.
Nakon namaza, Marija i ja smo se vratile da sjednemo, dogovorivši se da se nađemo uveče na čaju u sauni. Izašla sam na terasu i tada sam vidila Davuda kako izlazi na ulicu sa kapom. Srce mi se spustilo u pete. Presvukla sam se, bilo je jako toplo, a sa sobom sam imala samo toplu zimsku odeću. I izašla sam da dišem na more. Vidila sam da je Davudov auto ostao na parkingu. A gdje bi mogao otići ako ne na more po ovako lijepom sunčanom danu…
Moje iščekivanje je raslo. Prošetala sam stazom do plaže. S lijeve strane, prema meni je išao muškarac snažne građe. Nisam mu vidjela lice, odjednom se okrenuo prema meni.
Vodič, shvatila sam. I ja sam ga pratila. Doveo me je do Davuda, koga je Allah gurnuo desnom rukom u mom pravcu.
Davud je hodao obalom bos prema meni. Jedan.
Nakratko sam se zaustavila par metara od njega i podigala naočare za sunce na glavu. Davud je malo usporio korak i, slatko škiljeći od sunčevih zraka, netremice se zagledao u mene, vjerovatno ne očekujući da će me vidjeti u Alanji, a još više na plaži na pješačkoj udaljenosti od rezidencije, gdje je kupio stan nekoliko prije mnogo godina. Nisam sad htela da saznam vezu, pa sam, nasmejana u sva svoja lepa 32 zuba od sreće, kao malo nestašno dete, samo nastavila put u suprotnom smeru od Davuda. Po inerciji je išao dalje u suprotnom smjeru. I ja stala sam, skinula torbicu i stavila je na pijesak uz more (očigledno pozivajući tihog putnika na željeni razgovor ovim mirnim gestom), tamo su otišle i naočare za sunce. Sjela sam, želeći uživati u ljepoti mora i malo se opustiti. Lijevim kutom oka vidila sam da je Davud stao nekoliko metara od mene i pomno pratio sve moje pokrete. Uzela sam štap pored mene i počela da crtam bizarne šare u pesku. A onda je Davud počeo da se vraća, krećući se pravo prema meni. Sve se u meni stisnulo…
Sustigavši me metar odostraga, zastao je na trenutak, vjerovatno razmišljajući o svom sljedećem koraku: ostati i reći nešto ili proći? Ali ponašao se po potpuno predvidljivom scenariju, poput uloge bjegunca u ligamentu žrtva-agresor. Tek sad smo promijenili mjesta, a činilo se da nije on, nego ja, taj koji narušava njegovu smirenost i lične granice, ni na koji način ne ulazi u njih, već samo ukazuje na svoje prisustvo.
Korona virus mi je oduzeo cijelu godinu života, Holokaust je odnio živote mojih predaka i oduzeo djetinjstvo i adolescenciju njihove djece, mojih baka i djedova, Srebrennica u Bosni i Hercegovini općenito je izgorjela kao ugašeni požar cijeli narod bosanski Muslimani, čiji je predstavnik bio Davud. Nisam mogla da ne shvatim razmjere sistemskih zvučnika koji su nas prekrivali i kako u takvim okolnostima, posjedujući takve informacije, svojim djelovanjem, čak i svojim mislima, mogu ispaliti granatu, jednim neopreznim pokretom je izvaditi iz fitilja. Talas ovih razmjera, poput Vezuva koji eruptira, moći će da odnese živote mnogih ljudi koji su se već našli na našem terenu. I nije svaki od njih zbog različitih okolnosti bio spreman za ovu vrstu fizičkih, emocionalnih, mentalnih i duhovnih transformacija kroz koje smo Davud i ja već prošli do trenutka kada smo se sreli s njim u Alanji. Muška moć, unutrašnja snaga i mudrost, jak iman i niz drugih ljudskih kvaliteta omogućili su Davudu da tog dana ne lansira tempiranu bombu. Brzo se udaljio od mene u pravcu svoje porodice i zgrabivši oba ukućana u ruci, jednostavno ih kroz drugi prolaz izgurao sa plaže prema kući, ušao na plažu s jedne strane i izašao u potpuno drugačiji odlomak.
Polako sam ustala s pijeska, krenula dalje uz more, uživajući u morskom povjetarcu, i okrenula se prema našem Diamond Beach City. Bližilo se vrijeme za dnevnu molitvu, a ja sam također želila čitati istiharu kako bih od Uzvišenog dobila dalje usmjeravanje i ispravljanje mog puta, uzimajući u obzir sve što sam već uradila. Provela sam vrijeme u molitvi do večeri, ne primjećujući koliko je mrak. Odjednom je zazvonilo na vratima. Bila sam zapanjena, niko nije znao za moj boravak u Alanji. Ustala sam i otvorila vrata, na pragu sam ugledala nasmejanu Mariju.
– Poslala sam ti par poruka u chatu, već pijemo čaj i čekamo te. Hoćeš li se pridružiti?
– Izvini, nisam pogledala u telefon, bila sam potpuno isključena… – Tokom molitve, nekako sam potpuno ispala iz običnog života u paralelnu stvarnost. – Da, sada ću se spremiti i za pet minuta ću vam se pridružiti. Idemo li na saunu?
– Da, naravno, devojke nas već čekaju.
– Uredu.
Na brzinu sakupivši torbu sa priborom za kupanje, izašla sam kod devojaka u baštu. Anja i Olja su me dočekale ukusnim biljnim čajem sa domaćim slatkišima. Njihovi mališani su se nagurali oko stola, svaki je vukao svoje male ruke za poslastice.
– Olja, Maša je rekla da si ovde sa kamerom, hoćemo li sutra popodne dogovoriti fotografisanje pored mora? – Zadovoljno sam se osmehnula.
– Pa, mislim da ću do ovog trenutka tek staviti djecu na spavanje, pa ćemo moći nešto snimati sat i po ako je lijepo vrijeme. Kakvu vrstu snimanja želiš?
– Nešto iskreno, za moju subotnju rubriku «Kafa sa psihologom» naše ženske grupe Fondacije za podršku razvoju kulture majčinstva.
Ujutro sam se, kao i obično, probudila rano na molitvu, doručkovala i sjela za kompjuter da pogledam novi rubrikator projekta našeg fonda.
Nešto kasnije Olga i ja smo krenuli prema moru. Ulice su bile veoma mirne i puste. Počela je kiša. Fotosessija na kiši je ispala jednostavno predivna i živahna. Činilo se da me pušta. U ponedeljak popodne sam se vratila u Antaliju sretna.
Arapska riječ munafikun dolazi od riječi ’nafika’, što znači zatvoren ulaz u krtičinu rupu, koji izlazi i ulazi kroz drugi ulaz (kasi mentationa). U slučaju opasnosti, krtica otvara nafik i bježi kroz njega od svojih neprijatelja, koji pokušavaju da je uhvate kroz kasiju. Sa vjerske tačke gledišta, licemjeri ulaze u islam s jedne strane i napuštaju ga s druge strane.
U vrijeme proroka Muhameda, u Medini je postojala «partija licemjera», na čijem je čelu bio Abdullah ibn Ubay. Izvana su prešli na islam, ali su u stvarnosti bili protivnici muslimana. Njihov pokušaj da uspostave centar u predgrađu Medine na Kubi, gdje su izgradili svoj «Masjid ad-Dirar» (džamija razdora), završio se neuspjehom. Poslije smrti Ibn Ubayya, prorok Muhammed je klanjao dženazu nad njegovim tijelom, nakon čega mu je objavljen ajet da se nakon toga ova molitva ne smije klanjati nad tijelima umrlih licemjera: «Nikad nemojte obavljati obrednu molitvu za bilo kome od munafika i ne zaustavljajte se na njegovom mezaru. Uostalom, oni nisu vjerovali u Allaha i Njegovog Poslanika i umrli su kao zli.»
Znakovi licemjera se manifestuju ili u vjerovanjima ili u postupcima.
Licemjerje u vjerovanjima
Islam smatra licemjere gorim od nevjernika (nevjernika). Prema Kur’anu, licemjeri će nakon smrti zauvijek ostati na najnižem (najbolnijem) nivou pakla (džahannam).
Lutajući između vjere i nevjerstva (kufr), licemjeri se upuštaju u spletke i stvaraju pomutnju (fitna) oko sebe. Oni mogu izvoditi radnje koje su u skladu sa šerijatom, ali to rade za predstavu. Licemjeri jedva ustaju da se mole, daju lažne zakletve, pokušavajući da odvrate druge od religije. Širili su lažne glasine među vjernicima; smijati se Allahovim znakovima; postupaju samo u skladu sa svojim ličnim interesima; u borbi bježe od neprijatelja, au slučaju pobjede pokušavaju dobiti svoj dio ratnog plijena (ghanima).
Licemjerje u postupcima se dešava u slučaju neke sličnosti postupaka ljudi sa postupcima licemjera. U isto vrijeme, ne može se tvrditi da je licemjerje prodrlo u vjerovanja (iman) takvih ljudi. Prema legendi, prorok Muhamed je rekao: «Postoje tri znaka licemjerja osobe: kada s nekim razgovara, on laže; ne drži obećanja; ne čuva netaknutim ono što su mu drugi ljudi povjerili».
Velika je vjerovatnoća da licemjerje u nekim radnjama postane uvjerenje ljudi koji ih počine. Osoba koja u sebi osjeća znakove ove vrste licemjerja treba da se pokaje (tauba) i hitno preduzme mjere da se ispravi.
Šta krijemo iza naših svakodnevnih molitvi?
Koji su aspekti naše ličnosti u senci, naše traume iz prošlosti, traume roditelj-dete, možda odbacivanje od strane jednog ili oba roditelja u detinjstvu ili adolescenciji?
………………………………………………………………………………………
1. decembra 2020 Generalni konzulat Švedske u Istanbulu odbio mi je izdati humanitarnu vizu za više poslova usred pandemije. Bila sam zapanjena ovakvim razvojem događaja, ali nisam navikla da odustajem na pola puta. Moj advokat je pripremio žalbu, koja je odmah poslata Migracionom sudu u Geteborgu.
Sve je to bilo cvijeće u poređenju sa šokom koji ću doživjeti pred sobom. A razlog je bio jednostavan: crna ljubavna čarolija sa zaštitom od ogledala, koja će biti otkazana nešto kasnije. A povratna linija za ovu akciju stići će uljeza čistih svijetlih duša dva mjeseca kasnije. A Davud će mi pomoći u tome, ne sluteći toga, vođen Božjim proviđenjem, šaljući mi znakove kao hodočasniku koji je zalutao. Samo čista jaka vjera i jak iman će mi pomoći da izdržim ovu bitku sa mračnim silama, a duboke molitve i post će mi pomoći da neutraliziram svo ovo crnilo u najkraćem mogućem roku. Cijeli mjesec bio je to pakleni pakao fizičkog i emocionalnog povlačenja i psihičke muke, a da ne spominjemo igre uma. Nalazeći se u istom energetsko-informacionom polju sa Davudom, jednostavno nisam mogla a da ne čitam njegova paklena stanja, ma koliko se trudila da se odvojim od svega ovoga i da sagorim sve eteričke niti na svim planovima postojanja. Nisam mogla iskočiti iz izvora odakle smo došli s njim. Okrenite se samo Njemu, uključujući i praksu praštanja.
Ovdje je važno shvatiti da oprost nije oslobađajuća presuda na kraju ročišta, već odbijanje da se sudi.
Uzmite prazan list papira i napišite tačno 70 tačaka za koje tražite oprost.
«Ja (napišite svoje ime) izvinjavam se za…» Tačno 70 poena dnevno. Sedam dana za redom. Trećeg dana počinju iznenađenja, pa nemojte biti lijeni. Preporučujem vam da ovu praksu u odnosu na svoje zemaljske roditelje obavezno izvršite. Budući da majka, kao materija, odražava sve materijalno, a otac duhovno, to će vam omogućiti da duboko razradite odnos ne samo sa sobom, već i sa oba svijeta.
Možete ići naprijed i napisati još 7×70, za što sebi oprostite.
Preporučuje se spaljivanje listova. Ali možete ići dalje i uzeti u obzir svoj element. Vodeni znaci – oprati, zemaljski – zakopati.
Uz praksu opraštanja, praksa zahvalnosti je jedna od najjačih post-molitvenih i bogoslužnih tehnika koje danas postoje.
Uzmite komad papira ili započnite dnevnik zahvalnosti u koji ćete pisati 100 zahvalnica svakog mjeseca. Hvala svima, silama prirode, uvrednicima koji su vam naudili.
Osim toga, upišite 70 bodova za 7 dana, na čemu ste sami sebi zahvalni. Ovo je najteži dio. Oni koji su veoma marljivi mogu ovu praksu da rade sa svojim najmilijima. Za one kojima je teško da se odmah zahvale sebi, napišite listu onoga na čemu očekujete da se drugi zahvale. Češće nego ne, to je ono na čemu se zahvaljujemo drugima.
Zapamtite da je Univerzum neograničen, ima sve o čemu možete sanjati! Kako će se ovo obilje manifestovati u vašem životu zavisi samo od vas.
Sva ograničenja i prepreke samo su iluzija vašeg uma na putu ka Snu!
Možete lako zamijeniti minus obilje za plus obilje, jer je sve energija. Naporom volje, koristeći pravo izbora, zamijenite svijest o siromaštvu sa sviješću o blagostanju. Strahovi i sumnje, na samopouzdanje. Odustanite od zaveta siromaštva, usamljenosti, mučeništva i ostvarite blagostanje u svim oblastima života!
Isprobajte ovu opciju:
«Znam da je Bogu stalo do mog prosperiteta. Sada vodim život sa Prosperitetom. Imam sve što doprinosi dobrobiti, napretku i spokoju. Svaki dan gajim plodove Duha Gospodnjeg u sebi. Miran sam, uravnotežen, iskren i miran.
Ja sam jedno sa Izvorom života. Sve moje potrebe su odmah zadovoljene. Sada sve «prazne posude» upućujem Bogu. Sve što pripada Njemu je Moje!»
Druge molitve Josepha Merfi, kao i dekreti i pozivi uzašlim majstorima, kao i snažna meditacija «Čamac života».
Ova meditacija će vam omogućiti da uđete u prostor svog srca, vidite i shvatite one prepreke koje vas sprečavaju da dostignete maksimum vremena koje vam je u datom trenutku moguće.
Bol, ozlojeđenost, osjećaj krivice, stida ili straha, sumnje u sebe, bilo šta. Pokušajte fizički osjetiti teret kojeg je krajnje vrijeme da se riješite. Oslobodite se! I idite da upoznate buduću verziju sebe, koja će vam dati svoje poklone, pokazati vam put, dati nadu i velikodušno vam zahvaliti za ono što ste učinili za nju.
Uživati svoje putovanje!
Molimo zauzmite udoban položaj i popijte vodu ako je potrebno. Zauzmite udoban položaj, ne prekrižite noge i ruke, zatvorite oči i opustite se. Dišite kroz svoju srčanu čakru. Zamislite zlatnu sferu nasuprot vašem duhovnom srcu. Duboko udahnite i izdahnite kroz stopala i u zemlju. Pogledajte kako se nalazite u prostoru svog srca. Zamislite šumski proplanak kakav jeste. Obratite pažnju na godišnje doba, kakvo je vrijeme? Je li čisto? Ptice, leptiri, cveće? Vjerovatno je tu šumsko područje. Pogledajte, molim vas, postoji rijeka, koja nema, pogledajte, i ona će se pojaviti. Ovo je reka vašeg života. Molim vas, dođite na obalu. Tamo je čamac. Sjednite u njega. Na dnu ćete vidjeti nekoliko vrećica, zapamtite koliko ih ima. Hajde sada da pokušamo zajedno da definišemo šta je to. Sada ne govorimo o tome šta je u vrećama, pijesak, kamenje ili piljevina, već kakvi su to uslovi. To su neka vaša unutrašnja ograničenja, barijere, nešto što vas sputava, koči vas da napredujete, koči vas da dođete do novog nivoa. Ima nešto što vi smeta, što vi leži kao kamen na srcu, što koči vaš razvoj. Uzmite prvu torbu. Možda će na njemu biti natpis. Ili ćete osjetiti tu težinu, taj bol, neke druge emocije koje čuva vaša podsvijest, a koje su moguće registrirane u vašem fizičkom tijelu, patnju, ograničenja, poniženje, usamljenost. Identifikujte šta je u torbi. Uzmite sve u svoje ruke. Osjetite gdje u vašem tijelu reagira taj osjećaj, stanje koje je u njemu. Zapamtite ih. I jedan po jedan, odvežite ga, sipajte u rijeku. Zajedno sa torbama, sve je u rijeku. I mentalno recite sebi da sve to ode tamo gde se više nikada neće vratiti. Ne treba vi više. Oslobodite se. Očistite se. Vi ste slobodni. A sada kada je čamac prazan, možete se slobodno kretati rijekom vašeg života. Možete ploviti gdje god želite. Za vaš san, za vašu sreću, za svog muškarca, za svoju ženu. Odgurnite se od obale i plivajte do obala svojih snova. Ne morate je voditi, ona pluta sama, ni sa strujom, ni protiv. Ali gde god vam zatreba. Gledajte oblake, uživajte u prirodi, dišite srcem, prihvatite ono što vam svijet daje. U stanju sreće i potpunog zadovoljstva, sletjet ćete na obalu gdje biste trebali biti. Ovo je najviši nivo koji vam je dostupan u ovom trenutku. Izađite na obalu i nađite se tamo. Biće vas dvoje, ova koja je sada, koja je plovila na čamcu, i ona koja je već postigla šta je želela, ona koja je dobila stanje kome je težila, koja je već doživela senzacije da ste tako daleko samo sanjati. Nađite je, pogledajte je u oči. Kakva je ona? Po čemu se ona razlikuje od vas? Šta vam još nedostaje? Uzmite je za ruke i, gledajući je u oči, recite: «Ja sam ti, a ti si ja.» I prihvatite od nje na poklon sva osećanja, emocije, stanja, energiju koju sada poseduje. To ste vi. Ovo ste vi u budućnosti. Taka drugačija, taka nova. Možda vas je nešto iznenadilo, a možda i očekivalo. Takav poželjan, ili uopšte ne prihvatate sebe, ali to je ono što vaša duša želi, gde vaše srce teži. Dozvolite sebi da budete ona. A sada samo uđite u to, ujedinite se s njoj, osjetite ova stanja, isprobajte ta osjećanja na sebi. I svaka ćelija vašeg tijela sada vibrira na potpuno drugoj frekvenciji, koja vam uopće nije poznata. I nakon nekog vremena ovo stanje će vam postati prirodno. Tada ćete težiti novim visinama, novim stanjima, novom ja. Ovo je smisao života. Ugušite se duboko kroz svoju srčanu čakru, ne zaboravite na svoje energetske korijene. Uzemljite ovo stanje u kristalnu rešetku Zemlje, tako da ih ovdje i sada možete svakodnevno primati. Pitajte je za savet, možda vi ona nešto posavetuje, kaže. Posavjetujte se s njom o svom privatnom životu, možda ona zna šta vam nedostaje i kako to možete postići, šta ste već uradili na putu ka svom snu, a šta ne. Šta vas izdvaja od vašeg izabranika, koje osobine, karakterne osobine, lažna uvjerenja, uvjerenja vas sprječavaju da ga privučete u svoj život i postanete sretni, voljeni, željeni? Onda joj zahvali i vrati se. Ovdje i sada si ono što jesi. Ona je vi, a vi ste ona. I još jedan dubok udah kroz srce i izdah kroz stopala i možete otvoriti oči.
……………………………………………………………………………………….
Neko vreme sam razmišljala o slomljenim sudbinama Davudove dece… Njegov najstariji sin je od rođenja patio od autizma, srednja ćerka kao da je ponovila sudbinu njegove majke, mlađi sin, tinejdžer koji je u ranoj mladosti napustio otac, takođe je proživeo svoj život od nedostatka očinske ljubavi i pažnje u adolescenciji. I on se pretvorio u ono u šta se pretvorio. Tačnije, on je u ulozi Muškarca zamenio svoju majku, pošto je automatski zauzeo mesto njenog izabranika, svog oca.
Sama ću odgajati muškarca svojih snova…
…tako se dešava da majka, na primjer, nema vezu u svojoj roditeljskoj porodici. I tokom svog djetinjstva, moja majka je bila prisiljena da psihološki bude majka svojoj majci. Dakle, ona sama nije bila dijete. Zatim, nakon udaje, prva stvar koju će pokušati je da ispuni svoju najosnovniju potrebu – za majkom. Sada muž postaje njena psihološka majka. Konačno je «ćerka» i čini se da je sve u redu. O muževima koji zamjenjuju majke ženama žene često kažu da izgledaju kao sin, kao krpa, kao neko ko ima malo muške moći. Da, jer je žrtvovao svog mužjaka zarad žene koju voli, kojoj je odan. Ali kada upareni odnos iz partnerstva pređe na roditelj-dijete, brak počinje da se raspada. I on bi se, najvjerovatnije, službeno raspao da nije bilo rođenog sina.
Žena sa sinom spoznaje svu slast propalih partnerstava, svojih snova. Žena ima mnogo pozitivnih nada vezanih za dječaka. Sada će odgajati sebe kao muškarca svojih snova. A sada, nema vremena da se rodi, on je već psihički muž za svoju majku i rival svom ocu. Štaviše, rival je pobednik, jer ga je najbolja žena na svetu više volela od najjačeg muškarca na svetu – njegovog oca.
Ovo je milovan, pun ljubavi i privržen dječak.
Od majke je preuzeo osećajnost, sposobnost rezonovanja, mekoću, nežnost. Za takve ljude kažu da je ovo draga. Čovjek koji voli da blista, voli odjeću, divljenje i pohvale. Čini se da svim ženama kaže: «Volite me, prihvatam vašu ljubav i brigu.» Primeri «majčinih muževa» često se nalaze na sceni. Don Huan je upečatljiv književni i istorijski primjer «majčinog muža». Čovek koji svojoj majci nikada nije postao sin, već samo muž. U potrazi za majkom mijenja jednu ženu za drugom. Ali nijedna žena na svijetu ne može zamijeniti njegovu majku.
Stoga je ova potraga beskrajna. Takav čovjek se ne može zaustaviti, a ako stvori porodicu, onda ne zadugo. Obično je miran i spontan. Zanimljivo je da upravo tim muškarcima žene opraštaju slabosti i nastavljaju ih patronizirati i nakon rastanka. Ovo je muškarac koji ima mnogo ambicija i planova, ali nema dovoljno muške energije da ih ostvari. Odnos oca i sina u takvoj porodici je specifičan. Sin gleda oca majčinim očima – prezirno, kao što oni gledaju gubitnike. Takva matrica odnosa stvara vrlo tešku dinamiku za dijete u njegovom kasnijem životu. Gubeći muškost, sin gubi glavne kvalitete za preživljavanje: sposobnost samostalnog donošenja ispravnih odluka, odgovornost, odgovornost za one koji su u blizini, želju da stvori porodicu, da zaštiti i brani svoju porodicu i svoju teritoriju.
Dijete je uvijek spremno da majci nadoknadi ono što joj nedostaje, na primjer, ocu. Onda je ovo veoma odgovorno, rano odraslo, rano ozbiljno dete. Takvi sinovi vrlo često odgajaju braću i sestre, rade na nekoliko poslova. U takvoj porodici nema oca, ili je problematičan, ili ga majka mrzi. Majka je i sama izuzetno anksiozna (od tog sve-kontrolisanja), emocionalno zamrznuta, što kod dece izaziva anksioznost. Stalno prenosi svom sinu: «Ne mogu bez tebe. Ne mogu preživjeti bez tebe».
Istovremeno, može se ponašati vrlo autoritarno, jednostrano rješavajući sva pitanja o svom sinu. U ponašanju, na primjer, to može izgledati ovako: dječijim glasom majka traži od sina dozvolu za nešto, ili traži savjet ili podršku. A dijete, koje možda nema više od pet godina, može zabraniti mami da ide bilo gdje, ili ljubazno dozvoliti nešto. Osjećajući majčinu uznemirenost, dječak kao da kaže: «Neću te ostaviti! Ja ću biti s tobom! Ja ću te nositi!».
Istina, otac će se, ako postoji, prema sinu ponašati veoma agresivno. Nedosljednost u sistemu stvara ogroman stres. Otac počinje osjećati da mali sin kontroliše njegovu ženu, ima značajniji status za nju u porodici, ali u isto vrijeme sam otac jednostavno nema pristup svom sinu. Žena nesvjesno prenosi svom mužu: «Stvarno mi treba podrška, pa ti neću dati svog sina.» I potpuno nesvestan šta se dešava, otac počinje da se bori sa «punacom» u liku sopstvenog sina (sin se identifikuje sa dedom, ocem majke). Pokušavajući na sve moguće načine da osvoje svoju teritoriju, tjerajući protivnika.
Kao rezultat toga, samo jedan muškarac ostaje na teritoriji.
U porodicama sa sličnom dinamikom, otac i sin su često doživotni neprijatelji. Odrastajući, takav čovjek nastavlja osjećati da sam snosi svu odgovornost u ovom životu. Emotivno su prilično agresivni (ili autoagresivni), kritični, psihopatski ljudi. Činjenica da sve mora biti pod kontrolom je stalno rastuća napetost, koja se nikada ne isprazni do kraja (da bi preživio, ovaj dječak je morao kontrolisati svoju majku – sam život). Riječ je o osobama koje boluju od kardiovaskularnih bolesti, «izgaraju» na poslu. Ostvarenje u društvu dolazi uz nevjerovatne napore. A rad ne donosi duhovno zadovoljstvo.
U svojoj porodici ovaj čovjek je sad tiranin, sad pravo ćudljivo dijete kojem uvijek nedostaje ljubavi, pažnje i svega ostalog, dijete koje nikome ne vjeruje, ma koliko se njegova žena trudila. Pošto je svojevremeno majka odbila da voli njega i njegovog oca – tj. u podršci. Obično je potrebno mnogo vremena da takva osoba pretpostavi da je zaista voljena. I da ne treba da «izlazi iz kože» da bi zaslužio ljubav najmilijih. Veoma mu je zastrašujuće da dozvoli sebi da uzme ljubav svog partnera. Jer onaj koji uzima postaje zavisan od onoga koji je dao. A to je manifestacija slabosti (situaciju će biti vrlo teško držati pod kontrolom). I tu je strah, unutrašnji strah od ujedinjenja, od jedinstva sa partnerom koji postaje dominantan za one koji nisu spremni da idu dalje u proučavanju sebe, za resurse sopstvene unutrašnje harmonije.
Der kostenlose Auszug ist beendet.